Copyright (C) NRK
NTV, Studio Chizu, Madhouse, Kadokawa Shoten, VAP, DN Dreampartners
Kanskje du vil le, og kalle dette eventyr.
Du vil synes at det er for utrolig til at det kan ha skjedd.
Men dette er den sanne historien om min mor.
Mannen som mor forelsket seg i, var en varulv.
Mor studerte ved et universitet i Tokyo.
Hun hadde fått stipend, og jobbet på deltid for å forsørge seg.
De som blir regnet for vise, kan ha stor kunnskap om seg selv og om verden.
Likevel vet de kanskje ikke noe om sannhet, dyd og skjønnhet.
En tidlig sommerdag på universitetet fikk mor øye på far.
Han satt der i en slitt skjorte, uten lærebok.
Han skrev ned alt som ble sagt.
Han var annerledes enn de andre studentene.
Vent.
Du må levere inn denne, ellers regnes det som fravær.
-Så ... -Jeg studerer ikke her.
Hvis det plager deg, kan jeg la være å komme hit.
Vent litt, er du snill.
Jeg vet ikke om du er student eller ikke.
Men det er vanskelig å følge med uten lærebok.
Skal vi se i min bok sammen?
Velkommen.
Det er ferdig på fredag.
Takk.
Velkommen.
Sett den her.
Hvor skal denne?
Kom inn.
Anklagerne var poeten Meletos ...
Anytos, en politiker fra overklassen ...
Og sofisten Lykon.
Meletos var hovedanklager, men Anytos trakk i trådene.
Hva liker du å gjøre?
Hva liker du å spise?
Har du vært forelsket før?
Hvorfor heter du Hana?
-Navnet mitt? -Ja.
Da jeg ble født, hadde vi en kosmosblomst i hagen.
Ikke plantet. Den bare vokste der.
Derfor ga pappa meg navnet Hana. "Blomst".
Så jeg alltid skulle smile, slik blomsten gjorde.
Selv når ting syntes vanskelige, ville han at jeg skulle smile.
Da ville jeg komme meg gjennom det.
Så i pappas begravelse smilte jeg hele tiden.
Men en slektning skjente på meg, og sa at jeg oppførte meg upassende.
Kanskje det virkelig var upassende.
Nei, det var det ikke.
Godt å høre.
Alle leiligheter er forskjellige, selv i samme blokk.
Noen har mye penger, andre ikke.
I noen bor store familier, andre bor alene.
Det finnes husholdninger med spedbarn, og med bare eldre.
Det ville vært fint å ha et hus. Et hjem å komme tilbake til.
Ta av meg skoene, vaske meg, og sette meg godt til rette. Det ville vært fint.
Snekre en bokhylle. Når den blir full, lager jeg en ny.
Jeg ville følt meg fri. I mitt eget hjem.
Da kunne jeg ønsket deg velkommen hjem.
-Hana. -Ja?
Jeg har noe å si deg.
-Du kan si akkurat hva du vil. -Du skjønner ...
Vi sees i morgen.
Hana.
Jeg er lei for det, Hana.
Tilgi meg.
Jeg har aldri fortalt dette til noen. Jeg torde ikke.
Jeg var redd. Jeg trodde du ville gå fra meg
Men jeg burde ha sagt det før.
-Jeg mener ... vist deg det før. -Vist meg det?
Lukk øynene en liten stund.
Lenger.
Kan jeg åpne dem?
Hana ...
Hva ser jeg ut som?
Det er ikke sant at noen blir varulver og angriper folk ved fullmåne.
Verden er full av ting vi ikke forstår.
Det var det min mor tenkte.
Ble du skremt?
Vil du slå opp med meg?
Men du skjelver. Er du redd?
Jeg er ikke redd.
For det er deg.
Fars forfedre var de japanske ulvene som døde ut for omtrent 100 år siden.
Han var den siste med både ulveblod og menneskeblod i seg.
Da han var liten, fortalte foreldrene ham om ættens bakgrunnshistorie.
Da de døde, sa de at han aldri måtte avsløre hemmeligheten.
Han vokste opp hos uvitende slektninger. En vanskelig barndom.
Etter at han fikk førerkort, dro han til byen for å arbeide.
Det var ingen som kjente ham, og ingen som brydde seg.
Så han hadde levd stille og tilbaketrukket.
Dette fortalte han til mor.
NATURLIG FØDSEL
Mor fødte meg i den lille leiligheten.
Det snødde. De klarte alt selv, og hadde ikke engang jordmor.
Mor ville ikke skremme noen hvis barnet så ut som en ulv etter fødselen.
-Jeg er glad for at hun er frisk og sunn. -Det kan fremdeles skje mye.
-Mon tro om hun blir en snill jente. -Kanskje hun blir smart.
Lurer på hva hun blir når hun blir stor.
Sykepleier, lærer, baker ... Akkurat hva hun vil.
Jeg håper hun får en glad og lykkelig barndom.
-Vi skal ta oss av henne til hun blir stor. -Ja.
Broren min ble født om våren året etter.
Det var en regnfull dag.
Plutselig en dag forsvant far.
Ingen vet hva far tenkte den dagen.
Kanskje han fulgte instinktet, og ville jakte etter mat.
Kanskje han ville skaffe mor noe styrkende.
FØRERKORT
"Ta godt vare på barna."
Mor syntes hun hørte ham si det.
Stol på det. Jeg skal oppdra dem godt.
Fra da av kan jeg ikke huske at mor gikk gjennom noen store kriser.
-Jeg er sulten. -Straks ferdig. Bare vent litt.
-Jeg er sulten! -Vent litt.
Yuki!
Hun fortalte meg at jeg ofte ble en ulv når jeg var sint eller sur.
Ja vel, da. Ta en kjeks.
Jeg hadde stor appetitt, og ville alltid ha mat.
Men broren min, Ame, var spinkel, og spiste lite.
Mor tok pause fra studiene, og sluttet i deltidsjobben.
Det var nesten!
Vi levde av de få sparepengene faren min hadde etterlatt seg.
Det var nesten!
Mor sa at det virket som om Ame og jeg var usikre på -
- om vi ville være mennesker eller ulver.
Å nei!
Hun kunne ikke snakke om oss med noen andre.
Så hun leste bøker, og studerte på egen hånd.
Hun måtte amme annenhver time.
Når broren min nektet å suge, ga hun ham melk med en fuktet klut.
Hvis han bare fortsatte å gråte, -
- visste hun ikke råd, så hun strøk ham over ryggen hele natten.
Etter hvert ble mor helt utslitt.
Alt i orden.
Hver gang hun hadde sjanse til det, sov hun et minutt eller to.
-Mamma? -Hva er det?
Det var vanskelig når vi ble syke.
Yuki?
Yuki!
BARNEKLINIKK
DYREKLINIKK
Til barneklinikken eller dyrlegen? Hun visste ikke.
Datteren min har spist et tørkemiddel. Hun er to år.
Hun har kastet opp. Nei, ikke blod.
Det står "silica gel". Er det giftig?
Matlysten hennes?
Jeg er sulten!
Jeg skjønner. Det er ikke noe i veien?
Hun angret på at hun ikke hadde spurt far om barndommen hans.
-Spasertur! -Yuki ...
-Tur! -Du har nettopp vært syk ...
-Tur! -Ja vel, da.
Da må du trekke inn ørene.
Greit. Da går vi.
Nå er de ute igjen!
Sånn!
-Hallo. De var søte. -Han synes du er søt.
-Jeg er lei for det! -Det går bra.
Men det var ikke det eneste problemet.
-Jeg beklager. -Det er alltid det samme levenet!
Det går fint. Alt er i orden.
Vi tillater ikke kjæledyr her.
-Det har jeg heller ikke. -Ikke lyv. Det er opplagt.
Hvis du ikke følger reglene, må du flytte herfra.
-Barnevernet? -Ja. Vi er svært bekymret for barna.
-Hvordan det? -Barna har ikke vært til legekontroll.
-Og de har ikke fått vaksiner. -Alt i orden. De er friske og sunne.
Kan vi i det minste få treffe dem?
-Nei ... -Bare et øyeblikk.
-Vi vil være sikre på at de har det bra. -Ikke kom inn!
Da blir du mistenkt for mishandling og omsorgssvikt!
Gå vekk!
Hør her.
-Hva er det, mamma? -Hva vil dere gjøre?
Vil dere være mennesker eller ulver?
Hva?
Jeg synes vi skal flytte.
Da kan dere selv velge.
Vi hjelper folk med å se etter hus på landet. Men de holder ikke ut lenge.
Det er ingenting her. Det tar en halvtime å kjøre til barneskolen.
Til ungdomsskolen tar det to og en halv time. Fem timer til sammen!
Det er fine omgivelser å la barn vokse opp i, men ...
Livet er mer praktisk i byen.
-Det er svært! -Det er nesten ingen husleie.
Men det vil koste mye å pusse det opp.
Ikke ta av deg på beina. Dette er nærmest en rønne.
Det er i det minste strøm her, og vann i bekken. Det er redskaper i skuret.
-Er det der en åker? -Ja, men du kan ikke dyrke noe på den.
Det kommer ville dyr fra fjellet og eter alle grønnsakene. De ødelegger alt.
Dyrene rundt her har drevet bort menneskene.
-Er det noen naboer? -Naboer? De bor langt av gårde.
Skal vi prøve et annet sted? I landsbyen ...
Jeg tar det.
-Jeg tar dette huset. -Tar du det ...?
-Hvor er vi? -I vårt nye hjem.
Det er helt skjevt!
Hallo, maur!
Hva er det der?
Hjelp!
-Nå? Hvordan liker dere det? -Jeg liker det!
La oss dra hjem.
Hun ville ikke ha noen naboer. Kanskje hun er en einstøing.
-Gift? -Vet ikke.
-Jobb? -Vet ikke.
Hvordan skal hun forsørge barna?
Bestefar Nirasaki! Vær vennlig mot henne!
Se her, mamma!
Kom hit!
Kom hit.
YUKI, 5 ÅR AME, 4 ÅR
Takk.
God kveld.
Er det henne?
Kom igjen.
-Vi må bli mer sparsommelige. -Sparsommelige?
Vi bør dyrke våre egne grønnsaker.
Jeg vil hjelpe til!
-Vent her. -Ja vel.
-Jeg vil låne disse. -Ja visst.
-Disse også! -Yuki!
Yuki og Ame, dere er ulvebarn. Men det er hemmeligheten vår.
Hvis dere gjør dere til ulver, blir alle forskrekket.
Så ikke bli ulver når det er andre til stede. Lover dere det?
-Ok! -Og en ting til.
Ikke terg dyrene fra fjellene.
-Hvorfor ikke? -For da blir faren deres lei seg.
-Er det greit? -Ja.
-Hvorfor? -Jeg vet ikke.
-Hallo? Unnskyld meg. -Ja?
Kan jeg ta litt av det falne løvet i skogen?
-Hva sa du? -Kan jeg ta løv?
Du trenger ikke vår tillatelse til det!
Tusen takk.
-Hvor lenge blir hun her, tro? -Snart savner hun nok nærbutikkene.
Det har du rett i!
-Voks opp denne gangen. -Mamma ...
-Ame, hva skjedde? -Katten!
Fordi du er svak selv om du er en ulv.
Bare et skrubbsår.
-Bli sterkere! -Yuki ...
Trøst meg.
-Alt er i orden. -Jeg slår til og med villsvinet!
-Har du sett det? -Ja! Og en ape og en serov!
Men jeg er ikke redd. De rømmer når jeg jager dem.
-Og ... -Yuki!
-Og når jeg tisser ... -Du lovte at du ikke skulle terge dyrene.
-Men ... -Vær så snill.
Ja vel.
-Takk. -En gang til.
Alt er i orden.
Forresten ...
Hvordan blir egentlig ulvebarn voksne?
Yuki, vent.
-Bær meg. -Alt nå?
Skynd dere litt!
"Ulver begynner å jaktenår de er fire måneder gamle."
"Først øver de seg på smådyr."
"Senere danner de flokker ..."
-En flokk! -Nei.
Som du vil.
Ikke for langt av gårde!
-La oss dra hjem. -Ame ...
Tror du vi kan spise denne planten?
Der fikk jeg den!
Jeg har deg!
Se der, Ame.
Det går fint.
Se, mamma! En storskarv! Det er en bekk der borte ...
Mamma ...
Hvorfor er alltid ulven den slemme?
I bildebøkene, mener du?
Alle hater den, og til slutt blir den drept.
Jeg vil ikke være ulv.
Jeg forstår. Men vet du hva?
Mamma liker ulver veldig godt.
Selv om alle hater ulver, vil jeg alltid stå på deres side.
Mamma!
-Hva er i veien? -De har visnet igjen.
Er det en sykdom? Er alle syke?
Mamma?
Hva kommer til å skje med oss?
Jeg må bare studere mer.
Vil du hjelpe meg igjen?
-Ja visst. -Takk.
Gå inn.
God kveld.
Jeg beklager at jeg ikke har besøkt dere.
Det er virkelig vanskelig å dyrke mat.
Det holder visst ikke å lese om det.
Men det er veldig fint her. Masse natur.
Jaså, natur? Grønnsaker vokser ikke opp over natten.
Du gjentar de samme feilene. Forstår du ikke det?
-Vel ... -Slutt å smile.
Hvorfor smiler du? Du oppnår ikke noe ved å smile.
-Den mannen er skummel. -Nei.
Det er min feil, for jeg vet ikke noe om det.
Selv om du er voksen?
Jeg burde ha bedt faren din om å lære meg mer.
-For et regnvær! -God dag ...
Dette er til deg.
-Hva er dette? -Settepoteter.
-Til å plante i åkeren? -Hva skulle du ellers gjøre med dem?
Ikke bry deg om det bestefar sa.
Det var min feil.
Hallo!
-Unnskyld. -Alt i orden.
Her.
Bestefar Nirasaki!
-Takk for settepotetene. -Skal du ødelegge dem?
Begynn med jorden.
-Du graver ikke ordentlig. -Unnskyld.
-Hva med gjødsel? -Har du blandet med tørket løv?
-Ja. -Da trenger du ikke gjødsel.
Etterpå kan du pløye her.
Vi trenger ikke noen stor åker. Bare for barna og meg.
Hørte du ikke hva jeg sa?
Som du vil.
Lag furer.
Ja vel.
-Mer plass imellom. -Ja vel.
-For lavt. Høyere. -Ja vel.
Om en uke kan du plante disse med den flate siden ned.
Ikke vann dem. La dem være i fred.
Takk for at du lærte meg ...
Går det bra med deg, mamma?
Au ...
-God dag. -Kom hit litt.
-Hva? -Kom hit.
Her borte.
Planter du kamille og kål sammen, holder det insektene borte.
-Nei. Selleri og kål! -Dette er bedre for nybegynnere.
Sludder. Kamille er ikke ordentlig mat!
-Ikke plant dem for dypt. -Nei! Først må du vanne.
-Vanne gjør man senere. Plant først. -Nei, du tar feil!
Bare litt gjødsel. Bruker du mer, kommer det insekter.
-Tøys! Du trenger mye mer. -Nei, bare litt!
-Ikke hør på ham! -Nei, ham!
Hva mener du?
-Treeddik? -Fra trekull og hønsegjødsel.
Tusen takk for alt.
-Unnskyld at vi kom uten å si fra. -Det går bra.
-Det må være vanskelig å tilpasse seg. -Jeg lærer noe nytt hver dag.
Folk flytter hit fra byen, men mange holder ikke ut lenge.
-Unge folk også? -For det meste pensjonerte menn.
Men de gir opp så lett!
Jeg burde ikke si dette, men livet her er ikke så lett.
-Det er dårlig drenering. -Masse snø.
Vi må hjelpe hverandre.
Vi trodde du ville være for deg selv.
Det er fint å ha enda en ung mor blant oss.
-Bare spør oss om alt. -Tja ...
-Du lever på oppsparte penger? -Jeg bør få jobb snart.
Det er ikke lett å finne en jobb.
Du må finne en barnehage, og pendle i flere timer. Ikke sant?
Hva er barnehage?
-Hva? -Hvorfor går ikke vi dit?
-Fordi ... -Jeg vil gå i barnehagen!
-Nei! -Jo! Jeg skal det!
Jeg skal!
-Jeg vil gå i barnehagen! -Yuki, spis middagsmaten din.
Jeg vet at det er en hemmelighet. Men det skal gå bra!
-Ja, men ... -Jeg klarer det fint!
-Yuki ... -Har dere fått hund?
Det ser ut som en ulv. Det er en ulv, ikke sant?!
Ikke vær dum! De er utryddet i Japan.
Det er en blanding av schæfer og noe annet. Ikke sant, Hana?
-Hvor er den? -Hei, bestemor Nirasaki!
-Hei, Yuki. Du er i godt humør! -Hun og hunden har like klær.
Det er virkelig søtt.
Yuki ...
Hva er det, Hana?
Hallo!
Hallo?
Hvor er bestefar Nirasaki?
-De ser flotte ut. -Takket være dere.
Hele avlingen vår ble ødelagt.
-Ødelagt av hva da? -Villsvin. Ta disse.
De pokkers villsvinene. Takk for potetene.
De graver opp hele åkeren uten en lyd.
De gikk helt ned til Sakais åker. Disse er til deg. De er tunge.
Åkeren din er den eneste dyrene ikke ødela.
-Og du bor så nær fjellet. -Hva er trikset ditt?
-Det er ikke noe triks. -Vi er nysgjerrige.
-Hva betyr triks? -Jeg må tisse!
Yuki er så energisk.
-Kanskje ... -Hva da?
Ingenting.
-Tusen takk. -Som takk for potetene.
-Det blir godt med egg igjen. -Fint.
Si fra når dere trenger flere.
For et søtt lite kjøleskap!
Jeg kan ikke ta imot det.
-Ikke tenk på det. Det sto bare på låven. -Men ...
Ta imot. Ellers blir bestefar opprørt.
-Bestefar? -Han snakker om deg hele tiden.
-Han er forelsket. -Han er jo 90!
Han har sagt til alle at vi må ta oss godt av deg.
Du skulle jo ikke fortelle henne det!
Så det var altså derfor ...
Nå forstår jeg endelig hvorfor åkeren må være stor.
Jeg liker det ikke.
Hvorfor smiler du alltid sånn?
Ikke le!
Hva er det som er så morsomt?
Vi flyttet hit for å unngå folks oppmerksomhet.
Men vi går godt sammen med landsbyboerne her.
Det var vanskelig i begynnelsen, men jeg tror vi skal klare oss på et vis.
Så fint!
Mamma, Ame falt uti!
Ame!
Mamma ...
Ame!
Mamma ...
Ame!
Åpne øynene, Ame!
Åpne øynene! Ame!
Åpne øynene ...
-Mamma, du klemmer så hardt. -Ame!
Jeg så en isfugl. En skikkelig stor en.
Jeg hadde på følelsen at jeg kunne fange den i dag.
Jeg følte meg helt annerledes enn vanlig i dag.
Jeg var ikke redd. Plutselig føltes det som om jeg kunne klare alt.
Og så ...
Hvorfor gråter du?
Hva gjør vi her?
Mor sa senere at hun aldri hadde vært så redd.
Etter den dagen ble Ame en helt annen gutt.
YUKI, 6 ÅR AME, 5 ÅR
Om våren, etter den lange vinteren, -
- ville jeg gå på skolen, som alle de andre barna.
For å overbevise mor gjorde jeg alt hun ba meg om.
Og til slutt gikk hun med på det.
Men uansett hva som skjedde ...
Jeg må aldri bli ulv. Jeg vet det!
-Lover du det? -Jeg klarer det.
-"I berg og i skove, la vargen sove." -Hva betyr det?
-Trylleord, så du ikke blir ulv. -Trylleord?
Du bare sier: "I berg og i skove, la vargen sove."
-I berg og i skove ... -La vargen sove.
I berg og i skove, la vargen sove.
Skynd dere! I berg og i skove, la vargen sove.
Jeg hadde aldri hatt så mange mennesker rundt meg før.
Jeg hadde så lyst til å gå på skolen, -
- men plutselig var jeg ikke så sikker på om jeg ville like det.
Men det var bare i begynnelsen.
Jeg går nå, pappa. Ha det bra!
Ha det. Vær forsiktig.
-Hei, Shino! -Hei, Yuki!
-Jeg holdt av plass til deg. -Takk.
-Hvem vet svaret? -Jeg!
Ikke løp ned trappene.
-Du er så rask! -Du vant!
Tusen takk.
Jeg er ferdig.
Dette ...
Ledig stilling
Unnskyld at jeg er sent ute.
Jeg heter Tendo. Velkommen til Niikawa dyrepark.
Hallo.
Parkvaktene skal ikke bare passe på naturen.
Miljøopplæring, feltstudier, vern av planter og dyr ...
Dette er de tre hovedoppgavene i jobben.
Det er varierte gjøremål, -
- så vi må være både spesialister og altmuligmenn.
Parkvaktene våre har mye å gjøre.
Så vi ser etter en assistent for dem.
Det er svært lav lønn.
Det er ment å være lærlinglønn -
- for dem som håper å bli parkvakter i fremtiden.
Skoleungdommer har bedre betalte deltidsjobber. Er det greit for deg?
Jeg har hørt at dere har en ulv her.
-En MacKenzie Valley-ulv. -Den er så stille.
Den er gammel.
Direktør ...
Unnskyld meg.
Hallo. Jeg vil gjerne spørre deg om noe.
Han er sønn av en ulv. Faren hans er død
Jeg vet ikke hvordan man oppdrar ulvebarn.
Hvordan ble du til en voksen ulv?
Kan du fortelle meg om hvordan du vokste opp i skogen?
Jeg beklager.
Eieren var en rik mann med spesialtillatelse til å ha den.
Da han døde, kunne ingen ta seg av den.
Den ble født i en dyrehage i Moskva.
-Den er ikke vill? -Man har sjelden ville ulver i dyrehager.
Nyfødte unger gis bort til andre dyrehager.
Vi tar også imot skadde fugler og mårhunder. Når de er bra igjen ...
Vi må dra dit sammen hver dag. Er det greit for deg, Ame?
Jeg skal jobbe og studere, og så fortelle deg om fjellet og naturen.
-Det var første gang jeg så en ekte en. -En ulv?
-Var pappa sånn? -Nei, ikke i det hele tatt.
-Det var bra. -Hvorfor det?
Fordi den så veldig trist ut.
Skulle ønske jeg var blitt kjent med pappa.
Jeg savner ham også.
Mens mor så etter jobb, oppdaget jeg noe sjokkerende.
-Du er så flink. -Du også.
-Jeg fant en firkløver. -Jeg også.
-Yuki, har du funnet noe? -Ja. Se her!
Jeg var den eneste jenta som likte å vikle en slange rundt armen.
-Jeg fikk disse av mamma. -De er pene.
-Jeg fikk denne til bursdagen min. -Du er så heldig!
-Yuki, kan vi se på skatten din? -Ja.
Her!
Og det var bare jeg som likte knokler av smådyr og inntørkede reptiler.
Da jeg forsto at jeg var annerledes enn de andre, -
- ble jeg flau over meg selv.
Jeg bestemte meg for å oppføre meg så pyntelig jeg bare kunne.
-Ikke le! Dette plager meg! -Du bør bare gjøre det du vil.
-Jeg liker ikke at folk synes jeg er rar. -Som du vil.
Mor sydde en ny kjole til meg. Jeg husker hvor lykkelig jeg var.
Heldigvis passet jeg godt inn i klassen, og ble venner med de andre jentene.
-Du har så fin kjole! -Jeg elsker den!
Jeg kan ikke få sagt hvor mye kjolen betydde for meg.
Året etter begynte Ame på skolen, men motvillig.
"I berg og i skove, la vargen sove."Greit?
Denne veien.
FØRSTE KLASSE
ANDRE KLASSE
TREDJE KLASSE
FJERDE KLASSE
God morgen.
-Fri i dag, Ame? -Nei.
-Skulker du? -Ja.
-Du er alltid velkommen. -Det setter jeg pris på.
Her er det en dam. Der kan dere se halefrosker.
Hana, jeg trenger litt hjelp.
Hør etter. Vi har en ny elev.
Sohei Fujii. Hils på klassen.
-Fujii her. Hyggelig å møte dere. -Hyggelig å møte deg!
-Har du hund? -Hvordan det?
Det lukter dyr av deg.
-Vi har ikke hund. -Ikke det? Jeg var helt sikker.
-Hva er det du gjør? -Den lukten ...
-Hvilken lukt? -Kanskje jeg innbilte meg det.
Hvilket skal jeg ta? Dette!
Å nei!
Yuki, bli med. Sohei er kjempemorsom!
Jeg må levere tilbake denne boken.
-Hva er i veien med henne? -Hun pleier ikke å være sånn.
Yuki, du vet ...
Yuki!
Yuki ...
Bare si det!
-Si hva da? -Hva har jeg gjort deg?
Ingenting.
-Du liker meg ikke fordi jeg er ny her? -Du tar feil.
-Hvorfor unngår du meg? -Jeg gjør ikke det.
I berg og i skove, la vargen sove.
Vent!
I berg og i skove, la vargen sove.
Gå vekk! Hold deg unna meg!
-Hva er det med deg? -Ikke rør meg!
Yuki!
-Hana, det er telefon til deg. -Ja vel.
Hallo?
Beklager at jeg ringte deg på jobben.
-Han blødde fra hodet! -Det var øret mitt.
-Yuki? -Hun har ikke sagt et ord.
Har du virkelig skadet ham?
Har du bedt om unnskyldning?
Be om unnskyldning.
Si unnskyld.
Unnskyld.
Vi er lei for det.
Legekostnadene dekkes av skolens forsikring.
Tror du virkelig at en unnskyldning er nok?
Hva gjør du om han mister hørselen?
En forelder er ansvarlig for barnets handlinger. Jeg vil ha erstatning!
-Kanskje vi skal snakke et annet sted. -Jeg vil vite hva hun vil gjøre.
En ulv. Det var en ulv som gjorde det.
-Det var en ulv. -Sohei? Hva mener du?
Sohei!
-Hva skjedde med Sohei? -Han dro hjem.
-Hvorfor det? -Han skadet seg.
-Hvordan ble han skadet? -Vel ...
-Hvem skadet ham? -Altså ...
-Hva er i veien, Yuki? -Alt i orden med henne?
Stille, alle sammen!
De hjalp ikke. Trylleordene.
Uansett hvor mange ganger jeg gjentok dem.
Tror du jeg blir utvist fra skolen?
Blir vi kastet ut av huset vårt?
Unnskyld.
Unnskyld!
Mamma, jeg er så lei for det!
Det skal gå bra.
Sohei?
Lekser. Fra Sohei.
Au ...
Sohei!
Hun er hos Shino i dag.
Jeg skjønner.
Vent litt.
Det er lang vei, ikke sant? Takk for at du kommer hver dag.
Jeg vil at Yuki skal komme på skolen igjen.
Den dagen sa du at det var en ulv som skadet deg.
-Hva mente du? -Jeg var ...
Kanskje du ikke vil tro meg.
Men i et øyeblikk så jeg en ulv, og så merket jeg at jeg var skadet.
Så det var ulven. Det var ikke Yukis feil.
Men alle tror jeg bare prater tull.
Jeg forstår.
Kan jeg spørre deg om en ting til? Hater du ulver?
-Nei, jeg hater dem ikke. -Ikke jeg heller.
Vil du se arret?
Kult, ikke sant? Vil du ta på det?
-Gjør det ikke vondt? -Det klør.
La oss gå.
Jeg går ut.
-Hvor skal du? -Til Lærer.
-Hvilken lærer? -Han er bare Lærer.
-Jeg skjønner. Kan du dra dit alene? -Ja.
-Vær forsiktig. -Ja da.
Ikke bli for sen.
-Hvor er Yuki? -På skolen.
-Det var bra. Og Ame? -Han går dit bare av og til.
Det gjør ikke noe.
Det er lovende når han skulker timer på skolen.
-Slik både Edison og jeg gjorde. -Gi deg nå.
-Bor det noen oppe i fjellet? -I fjellet?
Ame skulle til en lærer. Jeg trodde det var bestefar.
Ikke vet jeg.
Hvem drar vel opp i fjellene på denne tiden?
Lærer vet alt som er å vite om fjellet.
Så du har fått deg en voksen venn.
Inviter ham hjem en gang. Jeg vil takke ham.
Han vil ikke treffe mennesker. Akkurat som villsvin og bjørner.
Men kanskje han vil treffe deg.
Det er Lærer. Han hersker over disse fjellene.
Takk for at du tar deg av Ame.
Vannet er klart!
Du burde også være med til Lærer. Da lærer du å jakte bedre.
Du lærer å løpe i full fart i skogen, og lese terrenget.
Det er så mye å lære. Finne bekker, tolke endringer i været ...
-Lære om territorier ... -Nei.
-Hvorfor ikke? -Hvorfor går du ikke på skolen?
Fjellet er mer spennende. Det er en helt ny verden.
La det være. Bare kom på skolen!
-Nei. Jeg er en ulv. -Menneske.
-Jeg blir aldri ulv igjen. -Hvorfor ikke?
-Fordi jeg er menneske!
-Men hvorfor? -Ikke spør.
-Du er en ulv, Yuki. -Hold kjeft! Du vet ingenting!
-Kom på skolen i morgen! -Nei.
-Det må du! -Nei!
Vil du slåss?
Hva skjer?
Yuki! Ame!
Hold opp, begge to!
Slutt! Yuki! Ame!
Yuki? Ame?
Ame ...
Yuki og Ame har begynt å gå sine egne veier.
Det var det jeg ønsket for deres skyld.
Men hvorfor er jeg så bekymret?
Kan du si meg hvorfor?
Det siste året mitt på skolen regnet det mer enn noen gang før.
Ame dro ofte opp i fjellene.
Han var redd for hvordan regnet ville påvirke Lærer og andre dyr og planter.
Ame!
Hvor har du vært?
Du er kald. Jeg ordner et bad for deg.
Lærer har skadet beinet og kan ikke røre seg. Jeg tror han kommer til å dø.
Noen er nødt til å ta over hans plass oppe i fjellene.
Ame.
Slutt å dra opp i fjellene! Du er bare ti år. Et barn!
Selv om en ti år gammel ulv er voksen, er du ...
Vær så snill, ikke gå opp i fjellet mer.
For min skyld.
Vet du hva? Mor og far snakket om noe.
Moren til Sohei skal gifte seg.
-Hvorfor? -Fordi hun er pen.
-Så Sohei får en ny far. -Bra.
Men Sohei vet ikke noe om det.
Så ikke si noe om det til ham.
God morgen. Det blir fint vær på dagen i dag, men kraftig regn i kveld.
Det er så fuktig!
Yuki. Bli hjemme i dag.
-Bli hos mamma. -Hvorfor det?
-Bussen går fra deg. -Jeg går nå.
-Dukan bli hos henne. Ha det. -Ha det bra.
Ame?
Ame!
Kom inn.
Spørsmålet er hvor langt en svale kan fly på tre timer.
Vet dere hva 70 km/t betyr?
Det handler om hvor langt noe forflytter seg på en time.
En svale kan altså fly 70 kilometer på en time.
Fronten beveger seg sørover, og forårsaker ustabilt vær i hele regionen.
Det er meldt tordenvær og sterk vind senere på dagen.
Det kan falle opptil 70 millimeter nedbør i timen i lavlandet.
I fjellet kan det komme over 100 millimeter.
Det er sendt ut advarsel om regn og flom.
Publikum må være forberedt på å igangsette tiltak mot jordras og flom.
Kl. 11 gikk dette varselet ut:
Store nedbørsmengder, tordenvær og flom i nordvest.
Sett dere ned.
Det er et kraftig tordenvær på vei, så resten av skoledagen er avlyst
Vi ber foreldrene deres komme og hente dere.
Vent på dem i gymsalen.
Strømbrudd?
Jeg må dra.
Jeg forstår. Jeg er på vei.
Ame? Vi må dra og hente Yuki.
Ame?
Hvor er du?
Ame!
Hvor er du? Ame!
Takahiro?
Mamma!
Keiko!
Pappa!
Pappa er sent ute.
-Ikke vær urolig. -Men ...
Hvis vi må bli her, spiller vi kort hele natten!
-Kort? -Ja!
-Det høres morsomt ut! -Som en leir!
Jeg henter kortene.
-Kan du spille kort? -Bare svarteper.
-Dust! -Ikke slåss!
Shino!
Pappa! Du er sent ute!
Beklager. Det er en kraftig storm.
Yuki, jeg kan kjøre deg hjem.
-Men ... -Kom igjen.
Takk, men moren min kommer sikkert snart.
Det er ikke noe bry.
-Jeg bør være her når mamma kommer. -Det har du rett i.
-Ha det så lenge. -Ha det bra.
Ame!
Hvor er du? Ame!
Ame ...
Hvor er du?
Hvor blir det av Sohei?
Yuki?
Har Yuki dratt hjem?
Hør etter, alle sammen!
Vi kjører resten av dere hjem med skolebussen.
Ame!
Vent!
Ame!
Ame ...
Hvor er du?
-Hva gjør du her? -Hva for noe?
Du kom jo ikke tilbake.
-Det er ingen her. Har alle dratt hjem? -Vi er de eneste som er igjen.
Jeg lurer på om det har skjedd mor noe.
-Det er kaldt. -La oss gå en tur.
-Yuki. -Jeg kommer.
-Hva om ingen kommer og henter oss? -Da får vi være her.
-Det kan vi jo ikke. -Vi kan sove i sykestuen.
-Og hva med mat? -Restene etter lunsjen.
-Og hva om de aldri kommer? -Vi kan få oss en jobb. Som avisbud.
-De ansetter ikke barn. -Vi kan si at vi går på ungdomsskolen.
Ser vi sånn ut?
-Nei. -Ikke?
Jeg gleder meg til jeg blir voksen.
Jeg også.
Ame ... Skjelver du av kulde et sted?
Har du gått deg bort, og gråter?
Jeg ...
Jeg må beskytte deg.
Jeg må ...
Beskytte deg.
Er det noen her?
Han har gått.
Hjertet dunker skikkelig ennå.
Hvorfor gjemte du deg?
Hva?
Det er som havet. Det vil sluke verden.
Må vi skjule oss og bo her resten av livet?
Ja, hvis foreldrene våre ikke kommer.
-Moren din kommer. -Nei!
-Hun kommer ikke. -Hvorfor ikke?
Mor har giftet seg på nytt. Hun er gravid.
Når babyen kommer, trenger hun ikke meg.
-Hun var så urolig for deg. -Det gjør ikke meg noe.
Jeg skal rømme, og bli bokser eller bryter.
En ensom ulv.
Høres bra ut, ikke sant?
-Du er altfor spinkel til å kjempe. -Jeg vil bli sterkere, og bo for meg selv.
Sohei.
Jeg skulle ønske jeg kunne si sannheten og likevel smile, slik du gjør.
Sohei.
Jeg er den ulven som skadet deg den dagen.
Det var meg.
Jeg ønsket å fortelle deg det.
Det var vanskelig å holde det hemmelig.
Jeg har visst det hele tiden.
Jeg har ikke røpet hemmeligheten din for noen.
Og det vil jeg aldri gjøre. Derfor ...
Ikke gråt mer.
Jeg gråter ikke. Det er regnet.
Takk.
Ame? Hvor er du?
Ame?
Ame.
Jeg lette etter deg. La oss dra og hente Yuki.
Hana.
Jeg har savnet deg.
Jeg er lei for at du har hatt så mange vanskeligheter.
-Jeg har våket over deg hele tiden. -Ja, det vet jeg.
-Du var flink til å oppfostre barna. -Nei. Jeg har rotet til alt.
Du har gjort det bra. Yuki og Ame har det fint.
Nei, jeg ...
Ame ...
Ame er borte.
Ame?
-Ame har det fint. -Men ...
Alt i orden. Han er voksen nå.
-Voksen? -Han har oppdaget sin egen verden.
Ame ...
Ame!
Går du din vei?
Men ...
Jeg har ikke gjort noe for deg.
Ikke ennå.
Så hvorfor ...?
Vent!
Ame!
Ame ...
Ta vare på deg selv.
Det er ditt liv!
Ta vare på deg selv.
Mor sa at hun aldri kommer til å glemme den morgenen.
Nyvaskede bøkeblad. Nyvasket spindelvev.
Nyvasket himmel.
Alt glitret i solskinnet.
Over natten var verden blitt til et nytt sted.
Slik opplevde mor det.
Året etter flyttet jeg hjemmefra, og begynte på ungdomsskolen.
Mor sa at de tolv årene hun oppfostret oss, -
- føltes som et øyeblikk, som om det var et eventyr.
Hun virket lykkelig, med blikket festet på en fjelltopp i det fjerne.
Smilet hennes gjør meg veldig glad.
Mor lever fremdeles stille og rolig i huset der oppe i fjellene.